Стефан Маларме
Цветята

Превод от френски: Кирил Кадийски, —

chitanka.info

От стария лазур с лавини златни — сняг,

о, вечен звезден сняг — ти някога подири

и взе за младата, но девствена все пак

земя разкрехнати цветя — като потири:

див гладиол, по-лек от лебед възгордян,

и лавър, за души изгнани дар божествен,

по-чист от пръста на архангел, пламнал в свян,

изгарящия свян на всеки изгрев девствен,

и хиацинт, и мирт като отблясък блед,

и — сякаш женската уханна плът — богата

зла роза: пищната Иродиада сред

градини — в силна и лъчиста кръв облята.

Ти бели стонове на лилии създал,

виж как в морето от въздишки, сякаш пяна,

през синия тамян на хоризонта вял

въззели са се към луната разридана!

Осанна с лютнята, в кадилен дим и мрак,

Мадона сред лъчи, градината проболи!

Да глъхне ехото в божествен полумрак

с екстазни погледи, с блестящи ореоли!

О, Майко, кърмеща с могъщата си гръд

цветчета — бъдещи флакони, и цветята,

огромните цветя с ухаещата Смърт:

за слабия поет, изсмукан от съдбата!

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.